Grybu – ādu, grybu – pa byudīm zīžu
Tai nazkod vīņs skūps bārns beja sacejs, kod jam tyka aizruodāts, ka vīņs pats ād īvuoriejumu. „Muns īvuoriejums. Grybu – ādu, grybu – pa byudīm zīžu …”
Nuj, nuj … i šūdīņ kotrys ar sovu izadora tai pat. Vīneigi, ir cīži napateikami tys, ka ar taidu pat dūmu dzeivoj i struodoj myusu Latvejis vaļdeiba ar sovuom finansu strukturuom.
Kam gryb, tam dūd, kam nagryb, tam nadūd. A tu, kod zemē miersti, nu nadabuosi, jo vaļsts i ESa naudys turātuoji soka: – grybu – ādu, grybu – pa byudīm zīžu, nu, tu, bednais latgalīt, naudys sovai nalylajai saimisteibai nadabuosi …, jo Latgolys latgalīts pi naudys daleišonys nateik dalaists. –
Sovaidi goņ! Kas lyls i boguots, kam vara i vare, tam var dūt, a kam ir juoizdzeivoj i tautys pamatu pamats juonūtur, tam nav kuo dūt …
Verīs da verīs, a lobuok i nasaviert, kai latgalīts komojuos pa sovu zemeiti, pa sovu sātu, pa sovu cīmu, pa sovu mozpylsātu Lylreigys aizsagtajā sauleitis ( saprūtit – taisneigys vaļsts i Eiropys naudys sadaleišonys) pakryuslī.
Tei asūte lyluo i pareizuo politika. Ot tai! I latgalīšu zemeiti ar vysīm azarīm i upiem puornam vaļdiejumā Lylreigys čyuleiši i krīveiši, i uorzemu firmys.Ir vieļ trokuok, na kai krīvu laikūs pi cara …
A cik to iļgi var pa „byudīm zīst” tū, kas ir juoapād tautai, kura godusimtinīm dzeivovuse Latgolā? Cik to iļgi var ībaruot tūs cytus, kas atīt, aplaiza sovus īvuoriejainūs byudus, i, rozsytušs izāstū īvuorejuma pūdu, pasoka: – Ņi man te tāvu zeme, ņi man te muotis kops i ņi man te muni bārni sovīm bārnīm šyupeļus kuors …
Ceceļānu Ontiks.